PREPORUČUJE SE DISKRECIJA GLEDANJA Film sadrži materijale za odrasle, neprikladan jezik i prizore nasilja
Delili su teret sećanja.
Uzeli su ono što drugi više nisu mogli podnositi.
Često su nosili jedni druge, ranjene ili slabe.
Nosili su infekcije.
TIM O'BRAJEN, pisac Stvari koje su nosili Nosili su šah, lopte za košarku,
vijetnamsko-engleske rečnike,
oznake čina, Bronzane Zvezde i Purpurna Srca,
plastične kartice sa Kodeksom ponašanja.
Nosili su bolesti, među njima malariju i dizenteriju.
Nosili su vaši i lišajeve, i pijavice i pirinčane alge
i razne gnjide i plesni.
Nosili su i zemlju samu...
Vijetnam.
Bela kuća pozdravlja
naše ratne zarobljenike.
Džon Mekejn: Hvala vam.
Mogu vam reći, kad se osvrnem na ove mesece i godine,
da smo se sretali sa suprugama i majkama
vas koji ste bili ratni zarobljenici,
da su to bile najhrabrije, najdivnije žene
koje sam ikad u životu upoznao.
Ako bi mi dodali zvaničnu čašu za zdravicu,
održao bih zdravicu. Večeras...
24. maja 1973,
predsednik Nikson je pozvao
sve oslobođene ratne zarobljenike i njihove porodice u Vašington.
Među njima je bio Everet Alvarez,
prvi pilot koji je oboren iznad Severnog Vijetnama.
Ponekad osećam da je previše pažnje
dato nama, ratnim zarobljenicima.
EVERET ALVAREZ Ratni zarobljenik A šta je sa onim jadnim momcima koji su se borili u ratu, tim mladićima?
Znate, oni su se vratili kući, amputirci...
ranjeni ratnim ranama.
Šta je sa njima?
Imali smo svoje sopstvene izazove,
i ključno je bilo da se suočimo sa njima
i ipak da sačuvamo našu čast.
To je ono što je bilo.
Doktor Hal Kušner,
koji je bio zarobljenik više od 5 godina,
nije mogao da prisustvuje.
Išao je na susret sa svojom porodicom u Vajli Fordž.
Leteli smo u Vajli Fordž, Pensilvanija.
Izašao sam iz helikoptera i video moju suprugu...
HAL KUŠNER Ratni zarobljenik i moju kćerku, koju nisam video od kad je imala 2,5 godine.
Rođena je 1963.
Pa je tada već imala 10 godina.
I sin, koga nisam nikad video, nedelju pre njegovog 5. rođendana.
Imao je malu mašnu i mali kaput.
I moja majka i otac.
Moja majka je bila preplavljena emocijama.
I samo...
To je bio nedohvatljiv trenutak.
Grlili smo svi jedni druge.
I moj mali dečko sa zastavom, američkom zastavom.
Kao i mnogi brakovi ratnih zarobljenika,
ni onaj Hala Kušnera neće preživeti.
VIJETNAMSKI RAT
29. marta 1973,
zadnji američki vojnici će napustiti Južni Vijetnam.
Manje od 200 marinaca će ostati,
dodeljenih da čuvaju konzularne kancelarije i američku ambasadu
i ostale instalacije u Sajgonu.
Hiljade ostalih Amerikanaca, ukjučujući agente CIA,
diplomate, poslovne ljude su takođe ostali.
Tokom naredne 2 godine, snage Severnog i Južnog Vijetnama
će nastaviti da napadaju jedni druge.
I Vijetnamski narod će se naći tamo gde je bio na početku,
uhvaćeni u naizgled beskonačan građanski rat
i boreći se oko toga kakvu će budućnost oni imati.
Za Sjedinjene Država, borbe su završile,
ali kontroverze oko rata nisu.
Najbolje što ste mogli reći o Vijetnamu
TIM O'BRAJEN Vojska je da je određena krv prolivena
zbog nesigurnih razloga.
Krv je bila sigurna, tela, udovice, siročad,
Oni su bili sigurni. Niko ih nije dovodio u pitanje,
mrtvi ljudi su mrtvi.
Ali ispravnost rata je bila vrlo diskutabilna.
Pametni ljudi u odelima nisu mogli prestati da misle o ratu.
Sećam se da sam upitao sebe...
"Je li vredelo?"
STJUART HERINGTON Obaveštajni oficir
Možda je... to sve bila velika greška,
i o čemu se tu radilo?
Odazvali smo se pozivu,
ja i verovatno 2,5 miliona ostalih mladih Amerikanaca
koji su otišli tamo.
Je li razlog bio vredan tog napora?
I ponekad se stvari jednostavno ne dese
i momci u belim šeširima ne pobede.
Ali to ne čini,
ili u osnovi ne oduzima
ispravnost razloga.
10. Epizoda Teret sećanja (Mart 1973 - Nadalje)
SENATOR SEM ERVIN (D - Severna Karolina) Potkomitet će početi sa radom.
Iz noći u noć tokom proleća, leta, i jeseni 1973,
Amerikanci su gledali kako se Niksonova administracija polako raspada.
Ucene, liste neprijatelja,
prljavi trikovi,
potpredsednik prisiljen da podnese ostavku,
lažno zaklinjanje, zataškavanje,
zloupotreba predsedničkih ovlašćenja,
tajni snimci iz Bele kuće.
Gdine Baterfild, jeste li znali za postavljanje uređaja za snimanje
u Ovalnoj kancelariji predsednika?
Znao sam za uređaje za snimanje. Da gdine.
Dobro veče. Zemlja je večeras unutar nečega što bi mogla biti
najozbiljnija ustavna kriza u njenoj istoriji.
Rekao sam predsedniku za činjenicu
DŽON DIN BIVŠI SAVETNIK BELE KUĆE da postoje zahtevi za novcem od strane 7 osuđenih optuženika.
Pitao me je koliko će to koštati.
Rekao sam mu da mogu samo da procenim
da bi moglo koštati milion dolara ili više.
Rekao mi je da to nije problem.
Nisam imao prethodnih saznanja o provali u Votergejt.
Nisam uzeo učešća niti sam znao
ni za jednu naknadnu aktivnost prikrivanja.
Jedna frustrirajuća stvar o... o odlasku u Kanadu je bila,
DŽON TOD Montreal je što me je to ostavilo izvan rasprave ovde.
Osećao sam se... frustriranim do danas.
Dok se Votergejt skandal odmotavao, Džek Tod,
koji je dezertirao iz Armije SAD i pobegao u Kanadu,
nikad se nije osećao tako ogorčeno,
tako razočarano, tako bez dodira
sa onim što su Sjedinjene Države izgleda postajale.
Upitao je sebe, "Kako smo dozvolili da ova banda preuzme vlast?"
Onda je doneo odluku zbog koje će se uvek kajati:
odrekao se svog američkog državljanstva.
Smatrao sam to političkim aktom, odricanje od američkog državljanstva.
To je bila najgluplja stvar koju sam učinio u životu.
Ja sam građanin Kanade i ponosan sam na to. To je predivna zemlja,
ali sam ovde Amerikanac.
Sporazum je nazvan, "Sporazum za okončanje rata"
"i obnovu mira u Vijetnamu."
Naravno, to je bio ogromni eufemizam (ublažavanje značenja).
DŽON NEGROPONTE Ministarstvo inostranih poslova Niti je okončao rat niti je obnovio mir.
A ako pogledate u njegovu suštinu, to je sporazum o povlačenju.
Povukli smo naše snage
u zamenu za naše ratne zarobljenike.
To su dva pitanja koja su definitivno rešena mirovnim sporazumom.
Izvukli smo naše vojnike i dobili smo nazad zarobljenike.
Ostatak su samo magloviti modeli i neodređenosti
koji nisu rešili ni jednu prokletu stvar.
Amerikanci su se saglasili da dozvole da
145.000 severnovijetnamskih vojnika ostane na Jugu nakon primirja.
LAM KVANG TI Južnovijetnamska vojska Kako to možemo nazvati dobrim primirjem
ako 145.00 vojnika ostaje u našoj zemlji?
Nakon primirja, Severnovijetnamci su odmah počeli da napadaju.
Ni Severni ni Južni Vijetnam
nisu imali ikakvu nameru da se pridržavaju primirja
na koje je pozivao mirovni ugovor potpisan u Parizu
27. januara 1973.
Dok se mastilo još nije ni osušilo,
svaka strana je pokušavala da uzme teritorije koliko je mogla
u onome što je postalo poznato kao "Rat za zastave."
Samo tri nedelje nakon stupanja na snagu primirja,
došlo je do oko 3.000 povreda istog sa obe strane.
Južnovijetnamski predsednik Vin Van Tju,
koji je sada komandovao 5. najvećom vojskom na planeti,
insistirao je da ARVN zauzme i drži svaki delić Južnog Vijetnama,
nešto što nisu mogli učiniti
ni uz pomoć skoro 600.000 američkih vojnika.
U međuvremenu, Severnovijetnamci su napali Taj Nin, blizu granice Kambodže,
nadajući se da će uspostaviti svoju rivalsku prestonicu na Jugu.
Hanoj je instalirao rakete zemlja-vazduh blizu Ke Sana,
malo ispod demilitarizovane zone.
U isto vreme, trupe ARVN-a su napadale enklave
koje su zauzeli Severnovijetnamci.
Borbe su trajale mesecima.
Hanoj je izgradio novi čvrsti put
unutar samog Južnog Vijetnama,
kroz koji su konvoji od 200 do 300 vozila
uskoro počeli da teku:
kamioni, tenkovi i teška artiljerija su se kretali po danu.
Onda su počeli sa polaganjem ogromnog naftovoda
da bi snabdevali svoja vozila na Jugu.
Nikson je privatno obećao predsedniku Tjuu
da će se osvetiti američkom vazdušnom silom
ako Sajgon ikada bude ozbiljno zapretio.
Ali u Vašingtonu, nedelju za nedeljom,
dok su tajne Votergejta iskakale,
Niksonov uticaj na Kapitolu je stalno slabio.
U junu 1973, naelektrisani Kongres,
odražavajući gledišta mnogih Amerikanaca,
izglasao je stopiranje svih vojnih operacija
u ili iznad Vijetnama, Laosa ili Kambodže od 15. avgusta,
i insistirao je da ne mogu biti nastavljene
bez odobrenja Kongresa.
"Amerika želi mir,"
objavio je senator iz Masačustesa Edvard Kenedi.
"Kongres je odlučan u svojoj rešenosti da prekine ubijanje."
Napustiti Južnovijetnamce,
kad je sve što smo im na kraju obezbeđivali bio novac,
je bilo za osudu,
i nepoštovanje žrtava svih vojnika,
naših i južnovijetnamskih.
Mislim na moralnu obavezu, koja ne proizilazi iz
LUIS SORLI Vojska filozofske posvećenosti zaustavljanju komunizma.
To proizilazi iz držanja obećanja
ovom nekadašnjem, nesretnom savezniku.
Imali su nas za saveznika kad su drugi momci imali Sovjetski Savez
i komunističku Kinu.
Većina Amerikanaca, mislim da ne bi volela da čuje da su komunisti
bili verniji saveznici nego Sjedinjene Države.
Ali je u stvari tako bilo.
Dok neki žale što smo ih ostavili na cedilu, na neki način,
mislim da bi konačan ishod bio isti.
ROBERT GARD Vojska Da smo nastavili, to bi koštalo
verovatno još života u dužem periodu
bez promene ishoda.
U 18 krvavih meseci koji su sledili nakon potpisivanja mirovnog sporazuma,
položaj Južnog Vijetnama je postajao sve više neizvesniji.
Do leta 1974,
malo Amerikanca je tome pridavalo pažnju.
Bili su prikovani onim što se dešavalo u njihovoj sopstvenoj zemlji.
...da istraži potpuno i kompletno
PITER RODING PREDSEDAVAJUĆI ZASTUPNIČKOG DOMA (D - Nju Džersi) postoji li dovoljno osnova
da Zastupnički Dom
izvrši svoju ustavna ovlaštenja
da opozove Ričarda M. Niksona,
predsednika Sjedinjenih Američkih Država.
Gdine Danijelson? - Da.
Gdine Drajan? - Da.
Gdine Rangel? - Da.
Gđo Džordan? - Da.
Gdine Lot? - Ne.
27. jula 1974,
Pravosudni komitet Zastupničkog Doma je preporučio
da bi predsednik trebao biti opozvan zvog zloupotrebe funkcije.
9. avgusta, radije nego da se suoči sa opozivom,
Ričard Nikson je postao prvi predsednik u američkoj istoriji
koji je dao ostavku.
Uvek pamtite, ostali vas mogu mrziti,
ali oni koji vas mrze ne pobeđuju
ukoliko vi ne mrzite njih,
i onda uništite sami sebe.
U predsedničkoj palati u Sajgonu,
predsednik Tju je zatvorio vrata svoje kancelarije i odbio je da vidi ikoga.
Stavio je na kocku preživljavanje Južnog Vijetnama
na osnovu Niksonovog ličnog obećanja
da će severnovijetnamska agresija biti dočekana
nastavkom američke vazdušne podrške.
Samo par dana nakon što se novi presednik, Džerald Ford, uselio u Belu kuću,
Kongres je srezao upola finansiranje vojne i ekonomske podrške
koju je Nikson obećao da će dostaviti Sajgonu.
Uslovi u Južnom Vijetnamu su nastavili da se pogoršavaju.
Sa nestankom američkog vojnog prisustva,
1 od 5 civilnih radnika je bio bez posla.
Cene su skočile.
Bilo je puno greška napravljenih od Amerikanaca,
ali je najveća greška bila u stvaranju osećaja zavisnosti.
2. greška je bila stvaranje vojske po uzoru na sebe,
DUONG VAN MAJ ELIOT Sajgon vojske koja je... navikla da vodi rat bogatih zemalja.
Južni Vijetnam je bio presiromašan da bi mogao izdržati takav rat.
Tju je i dalje pojačavao autoritarnu vladavinu,
zatvarajući novine, ograničavajući opozicione partije,
prodajući politička i vojna imenovanja.
Koalicija katolika i budista ga je optužila
da je korumpirao svaki aspekt južnovijetnamskog života,
i zahtevala je njegovu ostavku.
Hiljade demonstranata se izlilo na ulice Sajgona.
U međuvremenu, hronično potplaćenoj južnovijetnamskoj vojsci
je još smanjena plata.
Počinjala je da se dezintegriše.
Čak 20.000 ljudi je dezertiralo svakog meseca,
većina je odlazila kući da pomogne pomoći svojim porodicama da prežive
u tako teškim vremenima.
Oni pripadnici ARVN-a koji su ostali i borili se
često su to morali raditi bez sofisticiranog oružja
za koje su ih Amerikanci obučavali da koriste.
Većina opreme koju je Nikson obezbedio
je bila neprikladna za rat koji je Jug sada vodio,
avioni za koje nije bilo obučenih pilota ili osoblja za održavanje,
artiljerije i vojnih vozila za koje nije bilo rezervnih delova.
Američki Kongres nije bio raspoložen da obezbedi više.
Gorivo je bilo pri kraju.
Kao i municija.
Nije prošlo dugo i artiljerci na Centralnim visoravnima
su mogli ispaliti samo 4 granate na dan,
a pešadinci su ograničeni na 85 metaka mesečno.
Sa jednom granatom i 85 metaka mesečno, kako se možete boriti?
Nakon što ispalite svih 85 metaka, ne možete se više boriti.
LAM KVANG TI Južnovijetnamska vojska Poraz je bio neizbežan.
U novembru 1974,
Politbiro i Centralni vojni komitet su se sastali u Hanoju da razmotre strategiju.
Neki članovi su pozivali na oprez.
Bojali su se da ako budu pokušali
da gurnu Sajgon do tačke sloma prebrzo,
da će se Amerikanci vratiti.
Konačna pobeda, računali su, će doći 1976.
Prvi sekretar partije, Le Zuan, se nije složio.
"Sad kad su Sjedinjene Države otišle," rekao je,
"biće za njih teško da uskoče nazad."
Naredio je testni napad
da vidi hoće li Amerikanci intervenisati sa vazduhoplovstvom
kao što su to uradili tokom Uskršnje ofanzive 2,5 godine ranije.
U decembru 1974,
severnovijetnamske snage su napale Fuk Long, severoistočno od Sajgona.
Tokom tri nedelje, pregazili su čitavu provinciju
i ubili su ili zarobili hiljade branioca ARVN-a.
Sjedinjene Države nisu uradile ništa kao odgovor.
Predsednik Ford, preokupiran ostalim problemima,
inflacijom, nezaposlenošću, tenzijama na Bliskom Istoku,
održao je pres konferenciju koja je pružila Južnom Vijetnamu malo utehe.
Razmatrate li ikakve dodatne mere, izvan pratećih,
21 januar, 1975 pomoći južnovijetnamskoj vladi?
Ne predviđam
nikakve dodatne akcije izvan tih pratećih sada.
Činilo se da Vašington nema interesa
u ispunjavanju tajnih obećanja
koje je Nikson stalno davao Tjuu.
On je bio zapanjen.
Sa komunističkom zastavom
pobodenoj u provincijskoj prestonici severno od Sajgona,
za mene je to bio jasan znak.
STJUART HERINGTON Obaveštajni oficir Onda sam se čuo sa mojom porodicom, i rekao sam im
da iako je moja smena trebala trajati do avgusta,
da ću ja ranije biti kući.
Onda sam počeo tiho, jednu po jednu kutiju,
da šaljem moje stvari iz Vijetnama.
Severnovijetnamci su sada preduzeli
novi napad na gradove u Centralnim Visoravnima,
uključujući Ban Mi Tuet,
gde su njihove snage brojno nadjačale previše razvučeni ARVN skoro 6:1.
Ban Mi Tuet je pao za 2 dana.
I sada pada 2. provincija,
i pada zbilja brzo.
U tom trenutku shvataju, "Ne moramo čekati do 1976, možemo ići odmah."
Hanoj je bio oduševljen izostankom američke reakcije.
Ali sve prethodne ofanzive koje je Le Zuan pokrenuo...
tokom 1964,
tokom 1968,
tokom 1972...
su završile neuspešno.
Ovaj put se okrenuo generalu Vo Vin Đapu,
arhitekti velike pobede nad Francuzima kod Dijen Bijen Fua,
koji je sklonjen u stranu tokom Tet ofanzive.
Le Zuan je shvatio da mu je potreban veliki general
koji će privesti rat pobedničkom kraju.
HUJ DUK Novinar Događaji u štabu su pokazali da je od tada
general Đap u potpunosti kontrolisao rat.
4 nedelje je glavni komandant ARVN-a upozoravao Tjua
da su njegove već oslabljene snage bile previše raširene;
da više nije u mogućnosti da brani čitavu zemlju.
On se ljutito opirao.
Ali je sad iznenada promenio svoje mišljenje.
Naredio je svojim trupama da napuste visoravni, da se povuku pod vatrom
i onda pregrupišu da bi povratili Ban Mi Tuet.
To bi bio skoro nemoguć zadatak i sa perfektno razrađenim planom.
Tju nije imao nikakav.
Rezultat će biti katastrofa.
Bila je to konfuzna situacija.
FAM DUJ TAT Južnovijetnamska vojska Izdata su neprikladna naređenja i izazvala su haos.
I na kraju... sve se raspalo.
U toku jedne nedelje, Pleiku i Kon Tum su bili u neprijateljskim rukama.
Nakon 30 godina neizvesnog rata,
BAO NIN Severnovijetnamska vojska iznenada smo shvatili, Sajgon će izgubiti.
Čak je i običan vojnik poput mene to mogao da vidi.
Prema zapadnim diplomatama ovde u Sajgonu,
Južnovijetnamci napuštaju Centralne visoravni
jer se nadaju da će izbeći potpuni poraz.
Kažu da je povlačenje pokušaj da se spasu ljudi i oprema
koja može postati nužno potrebna u ostalim, naseljenijim delovima zemlje.
Predsednik Tju je naredio da se napuste civili i lokalne snage.
Kad su svi videli kako se naše trupe povlače
i čuli da komunisti dolaze, počeli su da paniče i beže.
Takođe su mnogi vojnici imali svoje porodice sa njima.
I oni su takođe morali da odu.
Kako je ARVN bežao na jug,
tako je 400.000 civila bežalo sa njima.
Neprijatelj je blokirao glavne puteve
pa su morali da koriste nekorišćene sporedne puteve.
Hiljade su poginule,
ubijene severnovijetnamskim granatama i mitraljeskom vatrom,
izgaženi od drugih izbeglica,
pregaženi tenkovima u povlačenju,
razneseni južnovijetnamskim avionskim bombama
izbačenim od pilota koji ih je zamenio za neprijatelja.
Novinari su to nazvali "Konvojem suza."
Onda je pao Vej.
HO HU LAN Severnovijetnamska vojska Krenuli smo pravo prema Veju.
Oslobodili smo Vej i krenuli za Da Nang.
Neprijateljske snage su se rasule i bacali su svoje uniforme.
29. marta 1975,
Severnovijetnamci su ušli u Da Nang,
drugi po veličini južnovijetnamski grad.
I civili i vojnici su pokušali da pobegnu.
"Da Nang nije zauzet," sećao se jedan američki reporter.
"Raspao se od sopstvenog straha."
Otišli smo do Da Nanga nakon što je grad pao.
Dodeljena mi je kuća koja je pripadala oficiru ARVN-a.
LE MIN KJUE Severnovijetnamska vojska Njihovi koferi si bili usred kuće.
Nisu mogli da ih ponesu.
Ušla sam u malu sobu.
Kćerka je šila haljinu, ali je nije mogla dovršiti.
Komšija mi je kasnije rekao da su pobegli baržom.
Vozila ih je do broda.
Ali je barža potonula. Svi su poginuli. Čitava porodica.
Bojala sam se da budem sama noću u toj kući.
Verovala sam da će se duhovi mrtvih vratiti u tu kuću.
Bila sam tako uplašena da sam tražila od nekih prijatelja da budu sa mnom.
Na istoj plaži gde su se američki marinci iskrcali skoro 10 godina ranije,
počinjući američko borbeno uključivanje u Vijetnamu,
16.000 vojnika ARVN-a se borilo za prostor
sa 75.000 užasnutih civila
ukrcanih na improvizovanu flotu teretnjaka i ribarskih brodova
koji su išli južno za Kam Ran Bej, Vung Tau i Sajgon;
bilo gde su smatrali da ih trupe Severa možda neće slediti.
Hiljade su se udavile pokušavajući da dođu do brodova.
Još hiljade su poginule od neprijateljskih granata
koje su padale na plažu.
Marionete su bežale.
HO HU LAN Severnovijetnamska vojska Pre smo se borili čitavu godinu koristeći jednu mapu.
U '75, menjali smo mape svaki dan.
Napredovali smo više za jedan dan nego za 20 godina.
Da Nang, Tam Ki,
Kvang Ngaj, Kvi Non,
Na Trang, Kam Ran Bej.
Severnovijetnamci su se sve više približavali Sajgonu.
DŽO GALOVEJ Novinar Bilo je zapanjujuće sedeti tamo u Sajgonu,
pisati dnevne uvodnike
o padu svih tih mesta.
Napušten četvrti po veličini Južnovijetnamski grad Bili ste samo preplavljeni
sa istorijom vrednom 10 godina
i gledanjem kako se sve to odvija.
Krajem marta, 18 severnovijetnamskih divizija,
sa još 5 u rezervi, je sada bilo raspoređeno
naspram, u osnovi 6 južnovijetnamskih divizija.
Disbalans u ljudstvu
FRENK SNEP C.I.A. je bio 3 ili 4 prema 1, u korist komunista.
Ovo je bilo uzbudljivo.
Severnovijetnamci su sada odlučili da krenu prema Sajgonu
i zauzmu ga pre Ho Ši Minovog rođendana 19. maja.
Postalo je jasno Tomasu Polgaru,
šefu stanice CIA u Sajgonu,
da je došlo vreme da počne pripreme za evakuaciju.
I dalje je bilo nekih 5.000 Amerikanaca u Sajgonu,
i takođe je bilo barem 200.000 Južnovijetnamaca i njihovih porodica
koji su sarađivali sa Sjedinjenim Državama.
Ali se ambasador Grejem Martin nije slagao sa tim.
Bio je odlučni ratnik Hladnog rata,
koji je bio imenovan da uveri Tjua
u nastavak američke podrške,
i njegova osećanja su bila pojačana smrću njegovog sina u Vijetnamu.
Nije imenovan ambasadorom, rekao je svom pomoćniku,
da "isporuči Vijetnam komunistima".
CIA je paničarila, rekao je.
Neće biti napada na Sajgon,
i prema tome, ni evakuacije.
Predsednik Tu je takođe nastavio da tvrdi da nije sve izgubljeno.
ARVN je bio spreman "da se bori do zadnjeg metka
"i do zadnjeg zrna pirinča," rekao je.
Samo 60 km istočno od Sajgona,
severnovijetnamske snage su napale
grad Ksuan Lok na Autoputu 1,
zadnju prepreku na njihovom putu prema Sajgonu.
Iako su bili nadjačani u ljudstvu i naoružanju,
južnovijetnamski komandant je odbio da se povuče.
Bio je odlučan da zadrži neprijatelja dalje od glavnog grada.
Sigurni ste da možete zadržati Ksuan Lok?
Naravno, naravno. Siguran sam u to.
Siguran sam da mogu zadržati Ksuan Lok.
Čak i ako neprijatelj koristi, dvostruko veće snage
ili možda trostruke veće snage nego što su moje snage.
Ali nema problema gdine. Nema problema.
Džerald Ford: Ogromna ljudska tragedija
je zadesila naše prijatelje u Vijetnamu i Kambodži.
10. aprila predsednik Ford je tražio na zajedničkom zasedanju Kongresa
hitnu pomoć Sajgonu.
Ako odbiju i Sajgon padne,
Kongres, a ne Belu kuću treba kriviti.
Pod 5 predsednika i 12 saziva Kongresa, Sjedinjene Države su bile uključene u Indokini.
Milioni Amerikanaca su služili,
hiljade su poginule,
i još je više ranjeno, zatvoreno ili nestalo.
Predsednik je od Kongresa tražio 722 miliona $ u vojnoj pomoći.
Nije bilo aplauza.
Većina zastupnika, i njihovih birača,
su smatrali da je kasno da se išta učini.
Kongresno Veće odbilo vojnu pomoć Sajgonu Na kraju je Kongres glasao protiv bilo kakve vojne pomoći.
Nisam mislio da je dobro
za veliku naciju kao što je SAD da se ponaša tako.
BUI DIJEM Južnovijetnamski diplomata Jer u to vreme nismo tražili krv američkih vojnika.
Mislim, u zadnji trenutak su oprali svoje ruke na taj način.
Nije na diplomati da koristi jake reči protiv Amerikanaca,
ali sam osećao duboko žaljenje zbog toga.
Prekršili smo sva pravila da izvedemo ljude napolje,
mladi oficiri su to uradili,
FRENK SNEP C.I.A. dok je ambasador nastavio da blokira
i ambasadu i Vašington.
Planovi za evakuaciju su konačno bili gotovi.
PODNOSIOCI MOLBI Trenutno se prihvataju molbe samo za žene i decu Obavestićemo vas kada će biti prihvatane molbe za OSTALE ROĐAKE
Bile su 4 opcije:
prevoz teretnim brodovima usidrenim u luci Sajgon,
prevoz vazduhom komercijalnim prevoznicima,
prevoz vojnim avionima,
i, u krajnjem slučaju, evakuacija letovima helikoptera
do flotile brodova američke mornarice u Južnom kineskom moru.
Ambasador Martin je nastavio da pokazuje malo interesa.
Najmanji znak da će SAD napustiti Južni Vijetnam, rekao je,
će dovesti do panike na ulicama.
21. aprila, Ksuan Lok je konačno pao u ruke Severnovijetnamaca.
ARVN se hrabro držao 12 krvavih dana.
Autoput 1 je sada bio širom otvoren prema Sajgonu.
Predsednik Tju je iste večeri podneo ostavku.
4 dana kasnije, CIA će tajno prebaciti Tjua na Tajvan,
gde će mu jedan američki emisar doneti privatnu poruku od predsednika Forda.
Nije bilo dobro vreme da on poseti Ameriku.
Antiratna osećanja su bila prejaka.
"Tako je lako biti neprijatelj SAD," rekao je Tju,
"ali je tako teško biti prijatelj."
Vesti o Tjuovoj ostavci
su učinile da hiljade uspaničenih Vijetnamaca
pojure na Tan Son Nut aerodrom,
nadajući se da će izaći iz njihove zemlje.
Neki su imali izlazne vize, mnogi nisu.
Marinci su radili najbolje što su mogli da uspostave red.
Stariji narednik Huan Valdez je bio podoficir
zadužen za marinsko obezbeđenje u Sajgonu.
Bio je jedan od prvih marinaca
koji se iskrcao u Vijetnamu 1965.
Ljudi su pokušavali da podmite marince.
Donosili su novac, nakit, da ih puste iz zemlje.
HUAN VALDEZ Marinci Mislim da je baš svaki marinac koji je bio na kapiji doživeo to.
Ali su morali da ih odbiju.
Porodica Duong Van Mej Eliot
je pobegla iz Hanoja 1954,
ostavljajući iza sebe njenu stariju sestru, Tang,
koja se priključila snagama Ho Ši Mina.
Sada, 20 godina kasnije,
dok su se Severnovijetnamci približavali Sajgonu,
suočavali su se sa mogućnošću da opet beže.
Moja majka nije želela da ode.
DUONG VAN MEJ ELIOT Sajgon Rekla je da ne želi opet da bude izbeglica.
Bila je ve previše puta izbeglica.
Uz to, moja sestra Tang je trebala da dođe
i sretne se sa nama nakon svih ovih godina.
Rekla je da želi da ostane i vidi Tang.
Moj otac je bio odlučan da ode,
jer se bojao da ćemo, ostanemo li, biti ubijeni.
Naljutio se na moju majku i oni su se svađali,
ali je na kraju majka popustila
na njegovo insistiranje da trebamo... da trebaju otići.
Znao sam da se kraj približava.
Kad ste u centru oluje,
morate izaći iz nje.
Kad sam ja i moja bliža porodica,
i moj otac i njegova bliža porodica, došli na Tan Son Nut aerodrom,
tokom čitave stvari sam govorio, "Ovo je ludost."
"Zašto moramo da odemo pod ovakvim uslovima?"
FAN KVANG TJU Sajgon Bilo je tako ponižavajuće.
I to poniženje nosim sa sobom u Sjedinjenim Državama.
Kad sam stao u red da se prijavim za posao,
znate, bio sam...
podsetio sam ih na rat u Vijetnamu, koji su Amerikanci mrzeli.
Morate izgubiti naciju i san da osetite... osetite to poniženje.
Moji roditelji su imali devetoro dece,
osam sinova i mene.
Četvoro moje braće je poginulo u ratu sa Francuzima.
U vreme naše pobede, svih osam je bilo mrtvo.
VIN TAN TUNG Viet Kong Ali su me nadređeni nagovorili,
"Ako se fokusiraš samo na borbu, bez reprodukcije"
"odakle će onda dolaziti naši borci u budućnosti?"
Na nesreću, udala sam se i dobila 2 sina.
Kad su porasli, takođe su se pridružili vojsci.
I onda, 1975,
kad smo bili na pragu pobede,
1. februara, moja dva sina su poginula.
Uvek smo slali vienac
na njegov grob na Arlingtonu.
DŽIN-MARI KROKER Majka iz Gold Stara Delom naravno, u znak sećanja na njega, ali takođe mislim,
ako ostali ožalošćeni ljudi budu tamo,
ili samo ljudi koji posećuju da odaju počast,
da je dobro za njih da znaju... da se ljudi... da se vojnici pamte.
Danas...
Amerika može povratiti osećaj ponosa
koji je postojao pre Vijetnama.
Ali ne može biti postignut...
ponovnim vođenjem rata koji je završen,
bar što se Amerike tiče.
27. aprila 1975,
raketa je pala u srcu Sajgona.
Bio je to signal da Severnovijetnamci otpočnu njihov glavni napad na grad.
Napali su sa 5 strana, "kao uragan", rekao je njihov komandant.
Bela kuća je naredila svim američkim teretnim brodovima
da isplove na more bez čekanja da preuzmu ijednog putnika.
Tamo sad ne može biti organizovanog prevoza morem.
Kad su komunisti počeli sa granatiranjem primorskog grada Vang Tau,
nešto jugoistočno od Sajgona,
# Mora da postoji neki izlaz odavde hiljade prestravljenih ljudi su se verale na bilo koje plovilo koje su mogli naći
# reče džoker lopovu u nadi da će ih spasiti Amerikanci.
# ovde je mnogo konfuzije Pre nego što se egzodus završio,
# Ne mogu da se opustim više od 60.000 izbeglica iz Vung Tau će biti pokupljeno.
# Poslovni čovek, pije mi vino Ali hiljade će biti ostavljene iza, da bespomoćno plutaju na moru.
# orač mi kopa grob U američkoj ambasadi, ambasador Martin je poslao
# Niko neće da bude na liniji telegram Henriju Kisindžeru, sada ministru inostranih poslova,
# niko nije toga vredan. Hej! da je "jednoglasno mišljenje "višeg osoblja ovde"
"da neće biti direktnog ili ozbiljnog napada na Sajgon."
Dosta nas se počelo pitati, je li on izgubio smisao za stvarnost.
FRENK SNEP C.I.A. Imao je upalu pluća u finalnim danima.
Bio je užasno oslabljen.
# "Nema razloga da se uzbuđuješ" Moguće je kako je to uticalo na njegovo prosuđivanje.
# ljubazno reče lopov, Planeri evakuacije su tiho odredili
# mnogi od nas misle 2 tačke unutar ambasade kao potencijalne zone sletanja,
# da je život samo dobar vic dvorište koje može primiti veće helikoptere,
# ali ti i ja smo to već prošli, i heliodrom na krovu ambasade, namenjen za one manje.
# i to nije naša sudbina Staro stablo tamarinda je stajalo u centru dvorišta.
# zato nemojmo da se foliramo Iznova i iznova, marinci su tražili od ambasadora Martina
# počinje da se smrkava dozvolu da ga poseku, da ne ometa poletanja i sletanja
koja će uskoro sigurno početi da se odvijaju.
On je uvek odbijao.
To drvo je simbol američke rešenosti, rekao je.
Njegova seča će poslati pogrešnu poruku.
U međuvremenu, general Duong Van Min,
koji je bio deo puča kojim je zbačen predsednika Zijema 12 godina ranije,
je dao zakletvu kao novi predsednik Južnog Vijetnama.
Pozvao je na trenutni prekid vatre
i zatražio od Amerikanaca da odu za 24 sata. # Hey!
29. aprila, u 3:58 ujutro,
severnovijetnamske rakete su počele da padaju na Tan Son Nut aerodrom.
FILIP KAPUTO Novinar Severnovijetnamci su samo... bacali te granate,
te velike 130 mm artiljerijske granate po aerodromu, uništavajući u osnovi pistu.
Bili smo dovoljno blizu da smo mogli čuti kako idu iznad glava.
Dva marinska stražara,
mlađi kaplar Darvin Džadž iz Maršaltauna, Ajova,
i kaplar Čarls Mekhanon mlađi, iz Voburna, Masačusets,
su poginuli u tom baražu,
zadnji američki vojnici poginuli u Vijetnamu.
# Svuda duž osmatračnica
# Princeza i dalje gleda I dalje krivim ambasadora. Ovo se nije smelo desiti.
HUAN VALDEZ Marinci Da je ambasador preduzeo akciju i
# kako sve žene dolaze i odlaze izvukao ljude odatle, kao što je trebao,
# a i bosonoge sluge ovo se nikad ne bi desilo.
# napolju na bezbednoj udaljenosti Pista je bila puna kratera i blokirana olupinama aviona,
# Divlja mačka je režala puna otpalih bombi i tankova sa gorivom.
# dva jahača su prilazila Amerikancima je nestajalo opcija za evakuaciju.
# i vetar je počeo da zavija, Bilo je vreme da se pozovu helikopteri sa mornaričkih plovila.
Nije bilo načina na koji bi se svi preostali Južnovijetnamci mogli evakuisati.
Stablo tamarinda u kompleksu ambasade je konačno bilo posečeno
pa su helikopteri mogli početi da sleću.
Pa su morali da sruše to veliko stablo tamarinda,
iseku ga na komade i odvuku ga.
I onda su morali da pozovu vatrogasce
da operu sve ostatke i sve
da bi helikopteri mogli da sleću, da ti otpaci ne bi upali
u njihove motore.
Malo nakon 11:00 ujutro,
emitovan je unapred dogovoreni signal za evakuaciju
preko specijalne radio frekvencije u glavnom gradu:
"Temperatura u Sajgonu je 105 (45,5°C) stepeni i penje se."
# Sanjam o Belom Božiću Trebala je biti praćena sa Bing Krozbijem i pesmom "Beli Božić."
# Baš kao jedan Ali disk džokej nije mogao naći ploču
# Nekad sam znao i umesto nje je pustio verziju Tenesi Erni Ford.
# gde se krošnje sjaje Amerikanci i Vijetnamci sa odgovarajućim dokumentima
# i deca slušaju su se okupljali na unapred dogovorena mesta
i ukrcavali su se u konvoje autobusa.
# da čuju zvuk znončića Ljutiti Južnovijetnamci su udarali po zidovima vozila
# u snegu dok su se oni kretali kroz pretrpane ulice prema aerodromu.
Filip Kaputo, koji je sada pokrivao pad Sajgona,
je bio među evakuisanima.
Evakuisani smo iz Tan Son Nut vazdušne baze.
Ali smo se provezli pored ambasade, i videli smo ovu gužvu,
ovu hordu ljudi koja se gurala uz zidove,
i marince koji su stajali na zidu
RIČARD KAPUTO Novinar i puškama su odbijali ljude, da ih spreče...
da ih spreče da se ne preliju preko zidova.
Evakuisani na aerodromu su bili podeljeni
u helikopterske grupe od po 50 svaka,
i vođene su dugačkim hodnikom do piste.
Neko u Kaputovoj grupi se šalio
da konačno vide "svetlo na kraju tunela."
Helikopteri su uzleteli.
I leteli su prema obali.
Mogli ste pogledati dole i sve što ste mogli videti, oko Sajgona,
oko aerodroma, su bili oblaci dima
iz zgrada zapaljenih, od eksplozija artiljerijskih granata.
Nikad neću zaboraviti kad smo prešli preko obale,
i videli čitavu 7. Flotu, desetine i desetine...
tu ogromnu flotu tamo.
Sećam se tog osećaja neverice, potpune.
Neverice i olakšanja istovremeno.
Tamo je bilo od 10 do 12 hiljada ljudi koji su okruživali ambasadu.
Trebali smo izvući Amerikance odatle.
I trebali smo izvući Severnovijetnamce koji su radili za nas u ambasadi.
CIA je bila iza nas, i oni su pokazivali na ljude
koje smo trebali da pustimo unutra.
Ali svaki put kad ste posegli da dohvatite nekoga,
ostali ljudi bi vas zgrabili za ruke
i pokušavali da te povuku sa njima, da im možete pomoći da izađu.
Neki Amerikanci su otišli tako brzo,
da su ostavili svoje radio uređaje za sobom.
Pa su njihovi vijetnamski prijatelji bili na vezi preklinjući da budu spašeni.
"Ovde Han, vozač."
"Ovde gdin Ngok, vaš prevodioc."
Shvatio sam šta su Amerikanci često radili u Vijetnamu.
Zaboravili su da su ovo bila ljudska bića.
FRENK SNEP C.I.A. Moje iskustvo u Vijetnamu je često bilo kao udar B-52
sa... visine.
Nikad se nisam morao suočiti sa posledicama svojih akcija.
Mogao sam samo otvoriti vrata za bombe
i ostati... odvojen.
Svuda u ambasadi,
marinci su fanatično uništavali poverljive dokumente.
Na krovu su bile 2 velike spalionice
malo ispod rampe za helikoptere.
Marinci su neprestano spaljivali poverljive materijale.
Ali po mom razumevanju, čak i nakon našeg odlaska,
tamo je ostalo još poverljivih materijala.
Kad su helikopteri konačno počeli da dolaze,
struja vazduha je pokidala te vreće
i poverljivi materijal se rasuo svuda po parkingu.
Kad su Severnovijetnamci stigli,
očito su ponovo sastavili taj materijal
i to je postala krvava lista koji su mogli da koriste
da nađu ljude, Vijetnamce, koji su radili za nas.
Zvaničnici ambasade su bacili vreće novca
u rezervoar nafte i zapalili su ga.
Milioni dolara fondova za nepredviđene situacije su otišli u dim.
"Ovo će biti zadnja poruka iz stanice Sajgon,"
šef CIA Tomas Polgar je javio Vašingtonu.
"Bila je to duga borba i mi smo izgubili."
"Oni koji ne uspeju da nauče od istorije"
"su prisiljeni da je ponove."
"Nadajmo se da nećemo imati još jedno vijetnamsko iskustvo"
"i da smo naučili našu lekciju."
"Sajgon se odjavljuje."
Više od 50 američkih helikoptera je sad presecalo nebo nad Sajgonom,
prikupljajući evakuisane sa određenih krovova,
kao i iz ambasade,
vozeći ih do flote daleko na moru,
i onda se vraćajući po još.
Neki očajni južnovijetnamski oficiri
su takođe upravljali helikopterima za sebe i svoje porodice,
opasno su zakrčivali palube američkih nosača aviona.
Za njih nije bilo mesta.
Slika koja je ostala u mom umu
je slika helikoptera kojeg guraju u more sa nosača aviona.
Helikopter je bio sve u Vijetnamu.
Mislim, izvlačio je ranjenike, dovozio pojačanje, vatrena podrška, bio je sve.
I sve što sam pomislio je bilo: kakvo traćenje, kakvo traćenje.
DŽEJMS VILBENKS Vojska Dok sam gledao kako se sve odvija,
ja... ja sam se osećao odgovornim.
Bio sam posramljen. Rekli smo ovim ljudima
da ćemo biti tamo da ih podržimo, a nismo.
Oko 9:15 zadnje noći,
Polgar je došao i rekao, "Moramo svi da odemo."
"Naređeno nam je iz komande da krenemo. Idemo."
Ambasador Martin je želeo da bude zadnji koji će otići.
Ali oko 4:00 ujutro 30. aprila,
helikopter CH-46 je sleteo na krov ambasade.
Njegov pilot je nosio naređenja lično od predsednika.
Martin je morao da ode, odmah.
"Valjda je to bilo to," rekao je.
Dok su pomagali da se Martin ukrca,
predata mu je presavijana američka zastava
koja je skinuta sa jarbola prethodnog dana.
Odleteo je u 4:58 ujutro i uputio se prema moru.
Predsednik Ford je takođe naredio da od tada,
samo Amerikanci budu evakuisani.
Desetine hiljada Južnovijetnamaca će biti ostavljeno,
a više od 400 njih je još čekalo u dvorištu ambasade.
Neprestano su bili uveravani
da su helikopteri na putu da ih pokupe.
Rečeno mi je da ostanem sa Vijetnamcima i da im držim nadu,
u smislu, "Ne daj im nikakav nagoveštaj"
"da su sva ta obećanja koja smo im dali bila uzaludna."
Bilo mi je teško u srcu, bilo mi je teško.
STJUART HERINGTON Obaveštajni oficir Bilo je mračno, pa nisam morao da brinem
oko gledanja tim ljudima u oči.
Ali sam im se izvinio i rekao "Moram otići u kupatilo."
I otišao sam u žbunje,
kružnim putem do zadnjih vrata ambasade,
do glavne zgrade i otišao sam na krov.
Nekih 129 marinaca je ostalo u kompleksu.
Učinili su sve što su mogli da se povuku u ambasadu i na krov,
a da ne uzbune Vijetnamce da se spremaju da odu.
Zaključali smo se unutar ambasade i našli smo se na krovu.
Zapravo, nakon što smo se našli na vrhu krovu
onda smo počeli da gledamo svu tu masu ljudi.
Neki od njih su već ušli na zemljište ambasade.
I provalili su ta vrata. I tako su ti, Južnovijetnamci
mogli ući unutar ambasade.
Ova akcija zatvara poglavlje američkog iskustva.
Predsednik traži od svih Amerikanaca da zbiju redove,
kako bi se izbegle optužbe o prošlosti,
i radilo zajedno na velikim zadacima koji tek trebaju da se ostvare.
Sada, za detalje događaja iz zadnjih par dana
RON NESEL PORTPAROL ZA ŠTAMPU BELE KUĆE i za odgovore na vaša pitanja, ministar inostranih Kisindžer.
Gdine ministre, jeste li sigurni da su svi Amerikanci koji su želeli da izađu izašli iz Sajgona,
i znate li broj Amerikanaca koji su ostali tamo?
Ne znam za broj Amerikanaca koji su ostali tamo.
Siguran sam da je svaki Amerikanac koji je želeo da izađe, a... izašao.
Ono što sad treba našoj zemlji
je da zalečimo rane i ostavimo Vijetnam iza nas.
Pomoćnik je dodao Kisindžeru obaveštenje.
U njemu je pisalo da je 129 marinaca
nekako ostavljeno na krovu ambasade.
Helikopteri su poslati da ih pokupe.
Na kraju, samo je narednik Valdez
i njegova desetočlana grupa obezbeđenja ambasade ostala.
Ali je onda prošao sat vremena bez znaka od dolaska helikoptera.
Radio je bio mrtav.
Marinci nisu imali načina da kontaktiraju flotu
da vide dolazi li neko.
Sve je stalo. Mi smo bili ostavljeni.
Ljudi su sedeli okolo sa sopstvenim mislima, ne pričajući puno.
Prilično smo odlučili da ćemo se boriti,
koristeći pešadijsko naoružanje i borićemo se do kraja.
Ugledali smo dva dima kako dolaze sa mora.
Kako su se približavali, mogli smo utvrditi da su to bili helikopteri.
Bilo je to olakšanje.
Jedan od marinaca, verujem narednik Saliven, moj pomoćnik,
zgrabio me je i počeo da gura dok se rampa dizala.
U 7:53 ujutro, 30. aprila 1975,
zadnji helikopter je poleteo sa krova ambasade.
Stariji narednik Huan Valdez
je bio zadnji Amerikanac koji se popeo u njega.
Vladi Južnog Vijetnama je ostalo manje od 5 sati.
Predsednik Min se obratio iz palate sredinom jutra.
Pozvao je ono što je ostalo od
južnovijetnamske vojske da prestane da se bori.
"Ovde čekamo," rekao je, "da predamo vlast"
"kako bi zaustavili beskorisno krvoproliće."
Da Min nije naredio predaju,
BAO NIN Severnovijetnamska vojska bilo bi užasno.
Svi mi bi bili mrtvi.
Moji prijatelji koji su bili u ARVN-u proklinju predsednika Mina.
Mrze ga jer im je naredio da se predaju,
puštajući da komunisti pobede.
Moj prijatelji u Americi i dalje proklinju Mina.
Ali oni zaboravljaju da im on nije naredio da se predaju,
oni ne bi preživeli, otišli u SAD i postali američki državljani.
Oni bi umrli sa mnom u Sajgonu.
Kad je predsednik Min objavio predaju
još sam imao svoj lični komandni helikopter.
I dalje sam imao pilota.
Na kraju sam odlučio da ne bežim.
Morao sam prihvatiti ono što će se desiti.
Svi su govorili o pokolju.
Kao katolik, nisam mogao počiniti samoubistvo, kao što mnogi jesu.
Pa sam prihvatio moju sudbinu.
U podne, severnovijetnamski tenkovi sa zastavama Vijetkonga
srušili su kapiju predsedničke palate.
Za nekoliko sati, pobednički vojnici su nazvali Sajgon "Ho Ši Min" gradom.
Svuda po gradu, vojnici ARVN-a su skidali uiforme
i učinili sve što su mogli da se utope u masu.
Porodice su spaljivale njihove foto albume
da ne bude dokaza
da se njihov sin ili muž ikada borio za Južni Vijetnam.
Pukovnik Tran Ngok Toan borio se protiv komunista više od 12 godina,
i preživeo je strašne rane koje je zadobio u bici kod Bin Đa.
Vodio je ono što je ostalo od
4. Južnovijetnamskog marinskog bataljona
blizu Bin Hoa, 30 km istočno od Sajgona.
Njegov nadređeni general se već odavno
podmićivanjem ukrcao na brod, i pobegao iz zemlje.
Američki prijatelj je tražio od Toana da i on izađe.
Odbio je.
Rekao sam ne.
Nisam mogao da dezertiram iz moje zemlje.
Pokušao sam da se peške vratim u Sajgon mojoj porodici.
Želeo sam da umrem.
TRAN NGOK TOAN Južnovijetnamski marinci Do tada sam želeo odmah da umrem.
Nisam više želeo da živim.
Mislio sam da je moja porodica još tamo,
moja deca su imala oko 9 godina
i oko 4 godine.
Mislio sam na njih i krenuo sam pešice mojoj porodici.
Južnovijetnamski policijski oficir
je došao do spomenika izgrađenog u čast
onima koji su poginuli u odbrani Južnog Vijetnama.
Salutirao je, stajao tamo neko vreme,
i onda pucao sebi u glavu.
Bio je to vrlo zbrkan završetak veoma zbrkanog rata.
Osetila sam osećaj olakšanja,
ali takođe i osećaj tuge kad se završilo.
Osetila sam olakšanje da su ubijanje, destrukcija,
konačno došli do kraja,
i nije me bilo puno briga koja strana je pobedila.
Za mene je Vijetnam pobedio. Vijetnamski narod je pobedio, jer...
su konačno mogli da žive normalno.
I žalosna jer sam videla kako moja porodica opet beži,
i ovaj put iz njihove domovine, i njihova budućnost je bila veoma... neizvesna.
DUONG VAN MEJ ELIOT Sajgon Znala sam da pošto su komunisti pobedili,
da će se vijetnamsko društvo drastično promeniti.
Lo Kak Tam se borio u severnovijetnamskoj vojsci skoro 10 godina,
počevši od krvavog sukoba u dolini Drang,
prvoj velikoj bici američkog rata.
Sada je gledao kako se rat završava.
Nisam mogao da izađem na ulicu.
Setio sam se svojih palih drugova.
Ja sam preživeo, ali sam plakao zbog njihovog gubitka.
LO KAK TAM Severnovijetnamska vojska Kad god čujem pesmu,
"Otišao si, 3 puta otišao i nikad se nećeš vratiti",
ne mogu da zadržim suze, jer volim palu braću.
U Vijetnamu, konačno smo došli do kraja tunela,
i tamo nema svetla.
Ono što jeste tamo, možda je najbolje opisao predsednik Ford,
a to je, "rat koji je završen."
TAFTS UNIVERZITET OSNOVAN 1852
Desilo se da sam bio na konferenciji na Taft univerzitetu,
gde je dekan bio bivši ambasador
koji nam je govorio kasnije tog dana, kako se ispostavilo, kobnog dana.
Rekao je da se upravo vratio iz Vašingtona,
LUIS SORLI Vojska gde je prolećnje vreme bilo predivno i žuti narcisi su bili u cvatu,
u Boston, gde je bilo sumorno i sivo... kao u njegovom srcu.
I ljudi su ga izviždali.
Bio sam tamo u uniformi.
Jedno od mojih najvećih žaljenja je što nisam ustao i rasturio te ljude
koji su omalovažavali ambasadora i njegovo žaljenje zbog pada Južnog Vijetnama.
Dobio sam poziv iz nacionalne kancelarije VVAW-a
od nekih prijatelja koje sam znao iz starih dana.
DŽON MUSGREJV Marinci Imali su veliku proslavu, pili su i rekli, "Zar nije divan dan?"
Rekao sam im, "Jeste li ludi?"
"Ne, nije divan dan."
Videti da Amerika odlazi ovako,
nakon što smo dali skoro 60.000 naših sinova i kćeri,
to nije nešto za proslavu.
Znao sam da napuštamo milione Južnovijetnamaca koji su nam verovali,
koji su podelili svoju sudbinu sa nama.
To nije bilo nešto za slavljenje.
Smatram da je to bio jedan od najžalosnijih trenutaka
koje sam ikada video u američkoj istoriji.
Pa kad neki budući političari, iz nekog razloga,
DEJVID BRINKLI NBC VESTI osećaju da trebaju uvući ovu zemlju u rat,
mogli bi doći ovde na Arlington,
i možda stati ovde negde,
da objave i kažu šta im je na umu.
Vijetnamski rat je trajao 30 godina, od 1945. do 1975.
Bio sam jedan od retkih koji je iskusio radost povratka kući.
Pojavio sam se na vratima nakon 6 godina borbe.
6 godina bez pisma.
BAO NIN Severnovijetnamska vojska 6 godina moja majka nije imala pojma jesam li živ ili mrtav.
Možete li zamisliti sreću moje majke?
Rat je učinio život žena najjadnijim, a onda najsrećnijim.
Moja majka je plakala. Ali nismo pravili scenu.
Vijetnamci su takvi.
Majka je odmah pomislila na naše komšije,
koji su upravo dobili obaveštenje o pogibiji.
U našoj apartmanskoj zgradi je mobilisano 6 mladića,
a samo sam se ja vratio.
Nismo se usudili da proslavljamo,
nismo se usudili da izrazimo našu radost,
jer su naše komšije izgubile svoju decu.
U Vijetnamu, komunistička partija je trijumfovala.
I oni su imali svoj osećaj izuzetnosti.
Njihova izuzetnost je išla svojim putem
baš kao što je i naša išla svojim.
TOM VALELI Marinci Tako su ujedinili zemlju u vojnom smislu,
i nakon toga nisu stvarno ujedinili zemlju.
Pokušali su, ali nisu uspeli.
Na kraju, nije bilo pokolja u razmerama kojih su se mnogi bojali,
ali se stotine, možda i hiljade, ljudi u unutrašnjosti
smatra da su ubijeni
u individualnim činovima osvete ili političke odmazde.
Oni koji su služili Tjuov režim,
od generala do običnih činovnika,
su bili obavezni da prođu ponovno obrazovanje.
Mobilisani ljudi su bili uvereni
da će morati sa prođu samo 3 dana "učenja".
Oficirima neće trebati više od mesec dana.
Neki su verovali da će ići u kampove na kratko.
Ali ja ne.
Bio sam u obrazovnom kampu 17,5 godina.
Bio sam među zadnjih 100 koji su oslobođeni.
HUJ DUK Novinar Kad se osvrće na kampove, štampa kaže, "idu na učenje".
Niko ne kaže, "idu u zatvor".
Milion i po ljudi veruje se da je prošlo neku vrstu indoktrinacije.
Groblja ARVN-a su sravnjena ili zaključana,
kao da sećanje na nezavisni Južni Vijetnam,
i one koji su umrli za taj cilj,
mogu biti izbrisani.
Komunisti, u njihovom naporu da izbrišu ostatke bivšeg režima,
nisu dozvolili Južnovijetnamcima koji su izgubili njihove sinove u ratu
da žale, da imaju njihove grobove i da poštuju sećanje na njih.
To je uzrokovalo podele sve do danas,
da pobednici na neki način neće prihvatiti gubitnike.
Postali smo jedna zemlja,
VIN NGOK Severnovijetnamska vojska ali ću reći: "Vijetnamci nikad nisu bili više podeljeni nego danas."
Nakon 30 godina rata, većina Vijetnama je ležala u ruševinama.
Smatra se da je 3 miliona ljudi poginulo, na Severu i Jugu.
Još više ih je ranjeno.
Hiljade dece čiji su očevi američki vojnici
je ostalo iza njih.
Sela su trebala biti izgrađena, zemljište se trebalo srediti.
Gradovi su se gušili u izbeglicama.
Milioni su bili bez posla.
Predsednik Ford je uveo ekonomski embargo.
Vašington je odbio da prizna novu vladu Vijetnama.
Le Zuan i njegovi saveznici u Politbirou su ostali optimisti.
"Ništa se više ne može desiti," sećao se jedan član komiteta.
"Problemi sa kojima se sada suočavamo su sitnice"
"u poređenju sa onima u prošlosti."
Le Zuan je bio rešen, uz sovjetsku pomoć,
da pretvori Vijetnam u ono što je nazvao
"nepremostivom predstražom socijalističkog sistema."
Hanoj je prisilno kolektivizovao poljoprivredu na Jugu,
praktično ukinuo kapitalizam,
nacionalizovao industrije,
i postavio planere da sve vode po striktnim komunističkim pravilima.
Rezultat će biti ekonomska katastrofa.
Inflacija je porasla 700% za godinu dana.
Ljudi su gladovali.
Ništa nije bilo strašnije od 10 godina nakon rata.
Naš životni standard se potpuno srušio.
Dotakao je dno.
Bilo je potpuno užasno.
Tokom rata, ljudi su mogli da prihvate teškoće.
Ali nakon rata, bilo je ogromnih grešaka
u staljinističkoj ekonomskoj politici.
Bilo su to ekonomski problemi komunizma.
Da bi se problemi još više usložili,
Vijetnam se, još jednom, našao u ratu,
uhvaćen između interesa dve komunističke sile
koje su nekad bile njegovi najčvršći saveznici,
Kine i Sovjetskog Saveza.
Nakon što je brutalni maoistični režim u Kambodži poharao pogranične oblasti,
vijetnamske trupe, sa sovjetskim oružjem i ohrabrenjem,
su prešle granicu 1978. i svrgnule ga.
Usledila je 10-togodišnja kampanja protiv pobunjenika
koju su neki nazvali "Vijetnamov Vijetnam".
Pre nego što se završila, Vijetnamci će izgubiti još 50.000 ljudi,
skoro koliko su Amerikanci izgubili u svom ratu.
U međuvremenu, komunistička Kina,
rešena da kazni Vijetnam zbog upada u Kambodžu,
i da pokaže Moskvi da neće imati odrešene ruke u jugoistočnoj Aziji,
poslala je 85.000 vojnika da napadnu severni Vijetnam.
Uništili su područja uzduž granice
pre nego što su ih Vijetnamci potisnuli nazad.
Južno kinesko more, 1978.
Dolaze na obalu po stopi od 10.000 mesečno,
puno brže nego što su Sjedinjene Države ili neka druga nacija
spremni da ih prihvate.
Dolaze u potrazi za neuhvatljivim pamćenjem:
obećanjem Amerike.
Milion i po ljudi će na kraju napustiti Vijetnam:
pristalice starog režima u Sajgonu,
izbeglice iz obnovljenih borbi duž granice Kambodže,
i etnički Kinezi, stanovnici Vijetnama,
koje je nova vlast tretirala posebno loše.
Stotine hiljada ljudi sa brodova je umrlo.
Ostali su patili u izbegličkim kampovima širom jugoistočne Azije.
DOBRODOŠLI U MALI SAJGON VIJETNAMSKI BIZNIS DISTIKT
Oko 400.000 je na kraju stiglo u Ameriku,
gde su se naselili u skoro svakoj državi, marljivi, preduzetni,
željni da uzmu učešća u američkom političkom životu
i verovatnije da će postati američki državljani
od ijedne imigrantske grupe iz Azije.
Ali za prvu generaciju vijetnamskih Amerikanaca,
uspomene na njihovu domovinu nikada ne mogu biti izbrisane.
Veoma sam srećan sada nakon skoro 30 godina,
da sam napravio dobar izbor za mene, za moju porodicu,
TRAN NGOK ČAU Los Anđeles iako bih voleo da se mogu vratiti u Vijetnam da umrem tamo.
Voleo bih reći svojoj deci, "Želim da se vratim
u Vijetnam da proživim ostatak života tamo."
Ali nemam hrabrosti, jer će im to povrediti osećanja.
I ne želim da me pogrešno razumeju.
Sećam se da sam bio sa jednom od mojih kćerki
na raskrsnici i neki tip je došao iza mene
i nagazio je na sirenu.
KARL MARLANTES Marinci Prvo čega se iduće sećam je,
bio sam na haubi njegovog auta,
pokušavajući da mu polomim šoferšajbu.
I otišao sam... i ljudi su me gledali. Mislim, to je ludo. Ovo je blesavo.
Onda sam krenuo, "Ovo je čudno." Nekako sam se vratio do mog auta,
moja kćerka, imala je 4 godine me je gledala, "Šta je ovo?"
Pomislio sam, "Šta je ovo?". Nisam znao.
Nisam imao pojma da je povezano sa ratom.
Staro je koliko i rat sam.
Drevni Grci su to nazivali "božanskim ludilom".
Bilo je to "vojničko srce" u Građanskom ratu,
"šok od granate" tokom 1. Svetskog rata,
i "borbeni zamor" u 2. Svetskom ratu.
Nakon Vijetnama dato mu je novo ime,
Post-Traumatski-Stresni-Poremećaj,
P.T.S.P.
Naučite da PTSP ne nestaje.
Ali ako sad neko nagazi na sirenu,
i to me uplaši, još uvek sam... Moje srce i dalje počne da lupa,
i biću takav još 5'.
Ali pomislim, "10, 9, to je samo neki seronja, imao je loš dan na poslu, 8, 7, 6,"
"niko ne puca na tebe, siguran si, 7, 6... 2, 1."
Mogu to da kontrolišem, a što nisam mogao pre
bilo je jer nisam znao šta se dešava.
Dodatak na bol koju su mnogi veterani osećali
je bila želja njihove zemlje da zaboravi rat.
Bilo je malo parada.
Na mnogo načina, svi su se vratili iz Vijetnama kući sami.
VINSENT OKAMOTO Vojska Kad sam došao kući, i moja majka i otac su bili tamo,
moja braća i sestre, moja supruga.
Izgrlili smo se i...
Nisam mogao da ispričam mojoj ženi ili majci šta sam video,
šta sam učinio u Vijetnamu.
Nisam mogao da pričam sa braćom o tome,
ali su oni znali da to ne želim.
To je bilo nešto neizrečeno.
"Dobrodošao nazad Vins."
"Prošao si "sito i rešeto", ali dobrodošao nazad."
U aprilu 1981,
panel od osam arhitekata i kipara
se okupio u aerodromskom hangaru
u Endrjus vazdušnoj bazi izvan Vašingtona.
Bili su tamo da odaberu pobednički dizajn
za vijetnamski memorijal u glavnom gradu
od preko 1.400 prijavljenih.
Memorijal je bio zamisao jednog upornog veterana,
bivšeg pešadinca po imenu Džen Skrags,
koji je, nakon što je doživeo zastrašujući flešbek,
rekao svojoj ženi da želi da "izgradi spomenik"
"za sve ljude koji su služili u Vijetnamu."
"Na njemu će biti imena svih poginulih."
Sa ostalim veteranima je osnovao neprofitnu organizaciju,
Memorijalni fond vijetnamskih veterana,
i krenuo je na posao sakupljajući novac i praveći planove.
Na kraju, oko 650.000 Amerikanaca
će donirati više od 8 miliona $.
Sudije su odabrale prijavu broj 1026.
Maja Jing Lin, stara 21 godinu,
student arhitekture na Jejl univerzitetu,
je dobila nagradu od 20.000 $.
Njen pobednički dizajn uključuje
dva izdužena trougla od crnog granita,
umetnuta u brdo i ispisana imenima
57.692 muškaraca i žena koji su poginuli u ratu.
Lin, čiji su roditelji emigrirali iz Kine 40. u Ohajo,
smatrala je da neće pobediti jer je dizajn bio previše čudan i prejak.
Imala sam opštu ideju da želim da opišem putovanje,
putovanje koje će vas naterati da doživite smrt
i gde ćete morati da budete posmatrač,
gde niste nikad mogli biti potpuno sa mrtvima.
To neće biti nešto što će reći, "U redu je, gotovo je," zato jer nije.
Razlike oko rata
su obojile osećanje ljudi oko predloženog dizajna.
Neki koji su verovali da je rat bio nepravden i nemoralan
su se bojali da je spomenik namenjen njegovom glorifikovanju.
Ostali su se bojali da njegov oštar dizajn nije pravedan
prema razlogu za koji su se Amerikanci borili.
Pisac Tom Volf ga je odbacio
kao "počast Džejn Fondi."
Ne zanima me umetnička percepcija.
Ne treba vam umetničko obrazovanje
TOM KARHART Vijetnamski veteran da vidite šta znači dizajn memorijala:
crni ožiljak.
Crno, univerzalna boja tuge, srama i degradacije
u svim rasama i društvima širom sveta.
U rupi, sakriven kao da je sramotan.
Gdine predsedavajući, članovi komisije, govorim u svoje ime,
DŽENIS KONELI Građanka kao član javnosti.
Koje su nezaboravne slike iz rata u Vijetnamu?
Gerila, pucanje iz blizine.
Gola devojka, u plamenu, trči,
vrišteći na prašnjavom putu.
Mislim da je Maja Lin u pravu
što je otišla dalje od ovih slika.
Ona je razrešila sav bol i konflikt tog nesrećnog vremena
u jednostavnoj poruci žrtvovanja i tihog heroizma.
Na zvaničnom glasanju za podršku dizajnu Maje Lin,
"Američke majke Zlatne zvezde" su govorile za mnoge.
"Danas," rekle su,
"patriotizam je komplikovana stvar."
"Ali možda zato crne granitne linije u obliku slova V"
"koje se lagano stapaju sa kosom zemljom"
"prenose jedinu stvar o ratu oko koje se ljudi mogu saglasiti:"
"da oni koji su poginuli trebaju biti zapamćeni."
"Most preko uzburkane vode" Sajmon i Garfankl
13 novembar, 1982
# Kad budeš iznurena
# i osetiš se samom,
# I kad suze počnu da naviru u tvoje oči
# ja ću biti tu.
ja sam na tvojoj strani Kad izađete iz auta i približite se zidu,
RION KOZI, Vojska intenzitet, koji vas zgrabi... # Oh kad vremena postanu ružna
Odete gore...
# i ne možeš da nađeš prijatelje Vidite imena, dodirnete imena...
Jako je.
# Kao most preko uzburkane vode
# Ja ću leći.
Nije mi se dopadao Vijetnamski zid.
Smatrao sam ga ružnim, crnim jarkom
LUIS SORLI Vojska i da to govori samo da su ljudi koje...
koje komemorišemo mrtvi,
ne zato što su heroji, već zato što su žrtve.
Nisam išao.
Sve do...
jedne godine...
išli su da polože venac ispred imena... imena mog cimera.
Morao sam, morao sam da odem.
I tako od tada idem svake godine
da se setim onih koje smo, koje smo izgubili.
Ja...idem skoz do levog kraja
i idem prstima preko tog imena.
Odete do tog zida,
VINSENT OKAMOTO Vojska čak i moj sin, koji je bio star 9 godina kad sam ga prvi put vodio,
i vidite preko 58.000 imena,
i znate da ima nepisanog iza svakog od tih imena,
tamo su majka ili otac ili žena ili kćerka
čiji su životi bili zauvek uništeni tim prokletim ratom.
Bila sam kod zida, više puta.
NENSI BIBERMEN Antiratni aktivista Kad se vratite nazad na taj rat, pomislite na užasne stvari,
koje ste rekli, veteranima koji su se vraćali,
nazivali smo ih "ubicama beba" i gore,
znate... osećam se tužno zbog toga.
Mogu samo reći da smo bili deca, takođe,
baš kao što su i oni bili.
Čini me žalosnom, žalosnom danas.
Boli me kad pomislim na stvari koje sam rekla i koje smo rekli.
I žao mi je.
Žao mi je.
Nisam želela da idem.
KEROL KROKER Saratoga Springs, Njujork I bilo je predivno... letnje jutro.
Otišla sam prvo do Linkonovog memorijala.
Utešno mesto.
I...
i prešla sam ulicu i pošla prema ulazu.
Kao što znate, isprva ne možete videti zid,
i dolazite dole na travnato brdo.
I kad sam ga ugledala,
bukvalno sam izgubila dah.
Naravno, plakala sam.
Pomogli su mi da se podignem da ga mogu dotaći.
Našla sam ime mog brata.
Gledala sam u ime mog brata
u društvu sa svim tim drugim ljudima.
Tamo je bilo tuge.
Ali sad bar nije bio sam.
Bio je u društvu ljudi.
I bio je tamo
da ljudi znaju... i razmisle o tome.
I nije bio zaboravljen. I nije bio izgubljen.
Za mene je to bilo neverovatno isceljujuće i oslobađajuće.
DŽON MUSGREJV Marinci Dok sam hodao prema njemu od bazena,
bilo je tako puno imena na tim zidovima.
I iznenada, moje grlo se zgrčilo,
i pomislio sam, "Ne mogu ovo da uradim."
" Ne mogu sad ovo da uradim."
I srušio sam se.
I sve te suze koje sam zadržavao...
nisam plakao, jecao sam.
Bio sam na koljenima, jecajući.
Nisam mogao da prestanem, nisam mogao doći do daha.
Bio sam tako zahvalan Bogu što sam bio tamo.
Pomislio sam,
"Ovo će spasiti živote."
1985
Bio sam zadivljen njegovom lepotom i kako mirno izgleda Vijetnam iz vazduha.
Imao sam osećaj iščekivanja u mom telu.
TOM VALELI Radio sam teško puno meseci sa ostalima
da organizujem ovaj put i da dogovorim dolazak sa vijetnamskom vladom.
Kako ste? Ja sam Tom Valeli.
Vratio sam se nazad u Vijetnam kao veteran
da učim iz istorije,
i da vidim koliko se mesto promenilo.
Tamo je bilo samo 200 Amerikanaca od 1975,
i većina njih su bili dopisnici i bili su na Jugu.
Mnoga deca su vikala dok sam hodao, "Lin Kso, lin Kso,"
što znači "Rus." I vi kažete, "No lin Kso,
toj la nguoi Maj"... "Ja sam Amerikanac."
A njihova lica bi se ozarila i rekli bi, "Amerikanac!"
I to bi se proširilo kao požar
kroz školsko dvorište, ili ulicu
da su Amerikanci bili tu.
Izašli bi i bili bi vrlo, vrlo prijateljski nastrojeni.
Zbogom. - Zbogom! Zbogom!
Tom Valeli je služio kao marinac u Vijetnamu.
16 godina kasnije, zemlja ga je privukla nazad.
Osnovao je Vijetnamski program Kenedi škole na Harvardu,
i pomogao je da se obrazuju neki od budućih lidera zemlje.
TOM VALELI Marinci Postao sam veoma uključen u ponovno povezivanje
između Sjedinjenih Država i Vijetnama,
i kako se to povezivanje odvijalo,
proveo sam deceniju svog života sastavljajući parčiće.
Iako Sjedinjene Države
nisu imale diplomatske odnose sa Vijetnamom,
veterani su se počeli vraćati sami,
posećujući mesta gde su se borili...
srećući stare neprijatelje...
sadeći drveće i gradeći škole,
pokušavajući da ostave rat iza njih.
Valeli je blisko sarađivao sa ostalim veteranima,
uključujući 3 američka senatora,
koji su postali najuticajniji američki zagovornici
normalizacije odnosa:
Džon MekKejn iz Arizone,
koji je proveo 6 godina kao ratni zarobljenik;
Džon Keri iz Masačustsa,
bivši komandir brzog broda;
i Bob Keri iz Nebraske,
bivši pripadnik mornaričkog SEAL-a.
Njihov zadatak neće biti lak.
Hanoj je insistirao da Sjedinjene Države
ispune obećanje da će obezbediti fondove za rekonstrukciju.
Sa svoje strane, Sjedinjene Države su zahtevale
kompletne podatke o 2.500 Amerikanaca
NEMOJMO IH ZABORAVITI RATNI ZAROBLJENICI - NESTALI U AKCIJI čiji ostatci nisu nikad bili vraćeni.
Hanoj, koji je imao više od 300.000 svojih nestalih,
odbio je da sarađuje.
Ali događaji kako unutar Vijetnama tako i daleko od njegovih granica
su polako pomicali stvari napred.
BAO NIN Hanoj Ko je prepoznao probleme? Veterani.
Prolili su svoju krv na bojištu,
i onda su se vratili u svoja sela
i bili su prisiljeni da žive na taj ludi način, u kolektivima.
Farmeri-vojnici su oni koji su promenili ovu zemlju.
Le Zuan je umro 1986.
Njegovi naslednici su usvojili "kaledoi moi",
pragmatičniju reformističku ekonomsku politiku.
Kako je Hladni rat završio, sovjetska pomoć je nestala,
i Hanoj je konačno počeo da pomaže američkim vojnim timovima
u potrazi za američkim ostacima.
Arhitekti normalizacije... su Vijetnamci.
Nisu Amerikanci.
Normalizacija Vijetnama
je strategija vijetnamske komunističke partije
da se priključe svetu. Žele da se priključe svetu.
A Sjedinjene Države im otežavaju da se priključe svetu.
Pa je Džon Mekejn instistirao,
"Da, želite normalizaciju?"
"Svi vaši zatvorenici iz preodgojnih kampova se moraju osloboditi."
"Želite normalizaciju?"
Džon Keri... "Hoću sve informacije o nestalima."
1994., nakon što su Vijetnamci ispunili američke zahteve,
Sjedinjene Države su ukinule trgovački embargo.
Puna normalizacija će doći iduće godine.
Novi američki ambasador je bio Pit Piterson,
koji je proveo 6 godina u Hanoju kao ratni zarobljenik.
U novembru 2000, predsednik Klinton je otputovao u Vijetnam,
prvi američki predsednik koji je posetio tu zemlju
od kad je Ričard Nikson obišao američke trupe tamo
31 godinu ranije.
Predsednik Barak Obama Hanoj, 2016 Sada možemo reći nešto što je nekada bilo nezamislivo:
Danas su Vijetnam i Sjedinjene Države partneri.
Pokazali smo da se srca mogu promeniti,
i da je drugačija budućnost moguća
kada odbijemo da budemo zarobljenici prošlosti.
Neki od mojih drugova koji žive u gradovima
često sreću američke veterane.
Ne govore jezik onih drugih, ali su srećni da ih upoznaju.
Grle jedni druge.
Odnose se jedni prema drugima kao veterani sa veteranima.
Ostavili smo prošlost iza nas.
Iako još imam metke u mom telu,
LE KONG HUAN Viet Kong želim da zatvorim ratno poglavlje. Sada trebamo gledati u budućnost,
gde naša djeca mogu ići u Ameriku da sudiraju
i da nauče najbolje, najlepše stvari od Amerikanaca
i da upoznaju ljude tamo.
Vratio sam se u Vijetnam.
U kontaktu sam sa provincijskom veteranskom organizacijom.
Ovo je ogromna organizacija vijetnamskih veterana,
sve bivši neprijatelji. Sve bivši neprijatelji.
MAJK HINI Vojska Ali sada, malo omekšali, kao ja.
Znate, ljudi mojih godina, dedice.
I nakon što smo prošli početnu proveru jedni drugih,
je li ovo neka politička stvar ili ne,
nisu mogli biti milostiviji i ljubazniji.
Primili su me pod svoje okrilje kao brata vojnika.
Izmenili smo bolne uspomene, priče.
Održao sam malu ceremoniju za ljude koje sam izgubio,
odao počast vijetnamskim neprijateljima koje smo ubili.
Samo sam im govorio, da sada mogu biti u miru.
Bio je to predivan, predivan put.
Znate... ne zatvarate to, ali dobijate malo mira.
Dobijate malo mira... Ja sam dobio nešto mira.
U Vijetnamu, zemlja je većinom zalečena.
Stara neprijateljstva su skoro zakopana.
Ali su duhovi ostali.
Amerikanci i Vijetnamci rade zajedno da očiste mesta
gde je Agens Oranž zagadio zemljište.
Neeksplodirana municija, napola sakrivena u zemlji,
i dalje uzima živote svake godine.
Ostarele majke i očevi sa severa Vijetnama
i dalje lutaju jugom, pokušavajući da otkriju
šta se desilo sa njihovim sinovima i kćerkama.
Vojnici u mojoj jedinici,
njihovi roditelji su mi verovali da ću paziti na njih.
Neka od njihovih tela nisu nikad nađena,
i osećam se krivim neprestano.
LO KAK TAM Severovijetnamska vojska U snovima sam često progonjem brutalnim scenama rata i smrti.
Mislim da je to zato jer nisam ispunio moju obavezu.
Nisam ih pronašao za njihove porodice.
Svaki dan me ljudi zovu i pitaju, "Moj sin je služio u toj četi te regimente."
Poginuo je na bojnom polju.
Jeste li ga našli?
Moram odgovoriti da nisam.
Mislim da možete reći da je Vijetnamski rat bio herojska pesma,
ali je takođe bio i velika tragedija.
VIN NGOK Severovijetnamska vojska Sad u Vijetnamu počinjemo da preispitujemo rat,
da postavljamo pitanja, je li rat bio nužan da ostvarimo pravdu?
Je li to bilo u redu?
Rat je završen.
Sad se trebamo fokusirati na život.
Ono što je najvažnije je da nađemo neko značenje,
neke lekcije iz rata za naše živote.
Kad smo se konačno isteturali iz Vijetnama,
počeli smo da sumnjamo u sebe.
SEM VILSON Vojska A to je... čudno osećanje za Amerikance.
Mi retko sumnjamo u sebe.
Pokazao se kao... najgorči, najpodeljeniji, ili drugi najgorči i drugi najpodeljeniji rat
u našoj čitavoj istoriji.
I još smo... povređeni zbog njega.
Imamo osećanja krivice o Vijetnamu.
MOJ SIN JE UBIJEN ! U VIJETNAMU. ZBOG ČEGA?
Više od 4 decenije nakon završetka rata,
podele koje je stvorio među Amerikancima
nisu još uvek potpuno zacelile.
Lekcije su naučene i onda zaboravljene;
podele su premoštene i onda proširene;
stare tajne su otkrivene i nove su zaključane.
Vijetnamski rat je bio tragedija,
nemerljiva i nepopravljiva.
Ali smisao se može naći u pojedinačnim pričama
onih koji su ga preživeli,
priče o hrabrosti i drugarstvu
i upornosti,
o razumevanju i praštanju
i konačno, pomirenju.
"Delili su teret sećanja."
da vidi smisao u onome kroz šta je proao Tim O'Brajen je pisac, koji se još uvek bori "Uzeli su ono što drugi više nisu mogli podnositi."
"Često su nosili jedni druge, ranjene ili slabe."
Kerol Kroker je porodični savetnik u Njujorku "Nosili su infekcije."
"Nosili su šah,"
Huj Duk je postao poznati istoričar, i živi u Ho Ši Minu "lopte za košarku, vijetnamsko-engleske rečnike,"
Bil Erhart je nastavnik, pesnik i pisac u Filadelfiji "oznake čina, Bronzane Zvezde i Purpurna Srca,"
Duon Van Mej Eliot se spolija sa njenom sestrom, napisala storiju o njenoj podeljenoj familiji i živi u Kaliforniji. "plastične kartice sa Kodeksom ponašanja."
Rodžer Heris je postao vaspitač, i radio je 41 godinu u Bostonskim javnim školama "Nosili su bolesti, među njima malariju i dizenteriju."
Met Herison se penzionisao posle 20 govina u vojsci i živi u Konektikatu. "Nosili su uši i lišajeve, i pijavice"
Le Min Kjue je novinar i novelista u Hanoju "i pirinčane alge i razne gnjide i plesni."
Hal Kušner se oženio ponovo oftalmolog je i živi u Floridi "Nosili su i zemlju samu...Vijetnam"
Karl Marlantes živi blizu Sietla, i proveo je 30 godina pišući novelu o svom ratu. "mesto, zemlju... praškastu narandžasto-crvenu prašinu"
General Meril MekPik je komandovao avijacijom tokom I Zalivskog rata. Živi u Oregonu. "koja je pokrivala njihove čizme i uniforme i lica."
Džon Musgrejv živi u Kanzasu i savetuje one koji se bore u Američkim ratovima. "Nosili su nebo. Čitavu atmosferu,"
Vin Ngok je nastavnik veronauke i pisac u Vijetamu. "oni su to nosili... vlagu, monsune,"
Bao Nin je bio prvi Severnovijetnamski pešadinac koji je pisao o ratu. Živi u Hanoju. "smard gljiva i raspadanje, sve to."
"Nosili su gravitaciju."
Vinsent Okamoto je sudija Vrhovnog suda u Los Anđeles regiji. "Kretali su se kao mazge. Po danu su trpeli snajpersku vatru;"
"po noći minobacačku."
Tran Ngok Toan je proveo 9 godina u logoru za prevaspitanje, a sad živi u Hjustonu. "Puzali su u tunele i prethodnice i napredovali pod vatrom."
Fan Kvang Tjue postao je imigracioni sudija u Severnoj Kaliforniji. "Ali to nije bila borba, to je bio neprestani marš,"
Bil Zimermen je politički konsultant u Južnoj Kaliforniji. "selo po selo. Maršovali su zbog marša."
"Gegali su se sporo, zbijeno,"
"nagnuti protiv vatre, bez razmišljanja,"
"sve krv i kost, obični gušteri, služili se sa svojim nogama,"
"vukli se uz brdo i po pirinčanim poljima"
"i preko reka i gore i dole, samo se vukući,"
"korak po korak i onda naredni."
"Pomerali su noge."
"Izdržali su."
prevod i obrada dragans
"Neka bude" Bitlsi
# Kad se nađem u vremenu nevolje
# Devica Marija mi dođe
# Šapćući reči mudre, Neka bude
# I u mom trenu tame Ona stoji tu ispred mene
# Šapćući reči mudre, Neka bude
# Neka bude, neka bude, neka bude, neka bude
# Šapćući reči mudre, neka bude
# Kad se svi ljudi slomljenog srca
# Na ovom svetu slože
# Biće odgovora, neka bude
# Iako su se rastavili, postoji šansa da će videti,
# Da će biti odgovora, neka bude
# Neka bude, neka bude, neka bude, neka bude
# Da, biće odgovora, neka bude
# Neka bude, neka bude, neka bude, da, neka bude
# Šapćući reči mudre, neka bude
# I kad je noć oblačna,
# Još postoji svetlo koje me obasjava,
# Sija do sutra, neka bude
# Probudim se uz zvuk muzike,
# Devica Marija mi dođe
# Šapćući reči mudre, neka bude
# Da, neka bude, neka bude, neka bude, da, neka bude
# Biće odgovora, neka bude
# Neka bude, neka bude, neka bude, da, neka bude
# Biće odgovora, neka bude
# Neka bude, neka bude, neka bude, da, neka bude
# Šapćući reči mudre, neka bude
Adaptirao na srpski: suadnovic